Endast en varelse har ristat ett liv för sig själv i varje livsmiljö på jorden.
Den varelsen är vi.
Över hela världen använder vi ännu vår fyndighet för att överleva i vildmarken-
-långt från städernas ljus, ansikte mot ansikte med den råa naturen.
Det här är "Human Planet."
Text: SSG - SweSUB Group © Aquarius www.SweSUB.nu
Havet täcker 70 % av vår planets yta.
Det är hemmet för tre fjärdedelar av allt liv på jorden.
Alla varelser här är perfekt anpassade för att frodas i havet...
...alla utom en.
Vi har inte utvecklats till ett liv i vatten.
Och vi är ute på djupt vatten i den här farliga och främmande världen.
Men stora möjligheter väntar de som vågar ge sig in i vattnet.
När vi fördjupar oss allt djupare i det stora blå...
...hur övervinner vi de enorma utmaningar som möter oss?
HAV NER I DET BLÅ
Vår relation med havet börjar vid kusten.
Även här är havet en kraft att räkna med.
Galicien i norra Spanien har en av Europas mest förrädiska kuster.
Men ju mer extrema villkoren är desto större blir belöningen-
-om man som Javier och Angel, är beredd att ta risken.
Herregud!
Det här kommer att bli svårt!
- Men...om du dör... - Efter dig. Efter dig.
Javier och Angel är på jakt efter en märklig varelse som klamrar sig fast-
-mot stenarna... längst ner på klipporna.
De måste jobba snabbt. Bytet är bara exponerat vid lågvatten.
Vamos! Arriba! Arriba!
Se upp!
Plocka nu.
De är ute efter havstulpaner. En mycket uppskattad delikatess-
-som de kan sälja för 200 euro per kilo.
Men det är inte lätt. Varje år dör ungefär fem samlare.
Få vågar jobba här. Men de som gör det kan tjäna mycket på sin skörd.
Var försiktig med den där...
Trots vågorna så har Javier fyllt sin väska.
Nu är det Angels tur, och trots att det börjar bli ännu tuffare...
...går han ner utan säkerhetslina.
Jobba obunden låter honom hasta mellan vågorna-
-och nå till de lägsta klipporna där de största havstulpanerna växer.
Men ett misstag kan vara dödligt.
Trots att tidvattnet är på väg in så fortsätter Angel.
Deras arbete har gett utdelning.
På två timmar har de plockat havs- tulpaner som de får cirka 800 euro för.
Inte illa för en dag vid havet.
Du behöver ett rep för att få så här stora!
Ja...och för att hänga sig med!
Det är detta överflöd av mat som lockar oss in i vågorna.
Och bara lite längre ut finns det ännu större rikedomar.
Vattnet längs med kusterna omfattar endast en tiondel av alla hav-
-men de är hemmet till majoriteten av allt marint liv.
Problemet är att ju längre ut vi går, desto större blir farorna.
Benjamin utbildar sig till harpunerare-
-och han vet att vilken dag som helst kan hans utbildning sättas på prov.
Vi blir väldigt spända innan vi jagar i havet.
Men om vi inte gör det så får vi ingen mat.
Han bor på en liten indonesisk ö som heter Lembata.
Fåtal grödor växer i denna steniga mark och att överleva från havet är en kamp.
Men de väntar på ett djur som dramatiskt kan förändra deras rikedom.
Val!
Hela byn skrider till handling.
Det är en kamp mot klockan att komma ut till havet.
De är på väg att ta sig an det största rovdjur som nånsin levt.
Kraften i valens fena eller huvud kan döda jägarna.
De känner till risken, men möjligheterna blir inte mycket större än så här.
Kaskelotvalen.
Upp till 18 meter långa är de här mäktiga havsmonster kraftfulla djur-
-och de ger sig inte utan kamp.
Med enkla träbåtar och handgjorda vapen-
-verkar de vara dåligt förberedda, men så här har det gått till i 600 år.
De kan bara harpunera valen när den kommer upp till ytan för att andas...
...så de måste skynda sig.
Benjamins bror förbereder sig på att kasta sig mot valen.
Det här är det farligaste momentet av dem alla.
Men han missar.
Nu måste nån annan göra det innan valen dyker.
Benjamins ögonblick har kommit.
Han fick den.
Men striden har bara börjat.
Medans valen kämpar emot förflyttar de sig för att harpunera den igen.
De måste hindra den från att dyka och dra med en båt ner.
Men det räcker inte.
Livrädda för den skadade valen skyndar sig besättningen till säkerhet.
En annan båt attackerar och harpunerar valen en gång till.
Nu när den drar flera båtar så tröttnar valen långsamt.
Så småningom är den utmattad och ett sista hugg genom ryggraden görs.
Det har varit en enorm 8-timmars kamp-
-men Benjamin har visat sin skicklighet och mod.
Och den här gången kommer alla tryggt hem.
En död val kan vara ledsamt för oss, men det är deras livlina.
En fångst kan ge föda åt en by i månader.
Och den här småskaliga jakten i Lembata hotar inte antalet valar i haven.
De tar bara omkring sex valar per år.
Ingenting går till spillo. Köttet delas ut.
Benjamin som gav det avgörande slaget får en större andel.
Och för ett tag åtminstone kommer hans familj inte att gå hungriga.
Trots att vi har utvecklats för ett liv på land-
-har vi blivit anmärkningsvärt effektiva jägare ute till havs.
Anpassningsförmåga är hemligheten till vår framgång att upptäcka nya sätt-
-att utnyttja havet på.
Och på några få speciella platser-
-innebär det att arbeta med havets varelser.
Lagunas yrkesfiskare i Brasilien har skapat ett av dem mest-
-extraordinära partnerskapen mellan människor och många vilda djur.
Edson är upp tidigt för att fånga multe- fiskar som passerar varje år i maj.
Men det finns ett problem.
Vattnet är så grumligt så de kan inte se vart de ska kasta ut näten.
Så de använder ett av de mest intelligenta djuren i havet.
Men, som med alla relationer, en viss mängd tålamod krävs.
Slutligen så dyker deras vänner upp.
De lokala flasknosdelfinerna är kändisar i Laguna.
Edson och hans kompis Alfredo har namngett dem alla.
Figueirido kommer att ge oss mycket fisk.
- Och där är Scube. - Ja, det är Scube.
Otroligt, delfinerna föser multefiskarna mot dem...
...och signalerar när de ska kasta ut näten med de här säregna dykningarna.
De säger att de kan se storleken på stimmet och åt vilket håll de simmar-
-genom kraften och riktningen på dyket.
Delfinerna gör grovarbetet genom att valla multefiskarna.
Fisken serveras till yrkesfiskarna på ett fat...
...men vad delfinerna får ut av det vet vi inte. Eftersom de upptäcker-
-bytet med hjälp av ekopejling kan de utan problem jaga i grumligt vatten.
Men välja ut enskilda från stimmet är svårare.
Det verkar som att näten får fisken att bryta formationen-
-gör dem mycket lättare för delfinerna att jaga.
När näten halas upp uppenbarar sig fördelarna med lagarbetet.
Edson och de andra tvivlar inte på hur mycket delfinerna hjälper dem.
Delfinerna var riktigt duktiga idag.
Det är mer än 13 kilo.
Jag fångade 80 multefiskar på ett kast.
Oavsett hur vi fångar den, mat från havet är avgörande för människans överlevnad.
Det är den viktigaste proteinkällan för ungefär hälften av världens befolkning.
Men vår gamla koppling till havet är mer än bara mat.
Ju mer beroende av havet vi blivit och ju längre ut vi tagit oss-
-desto större har dess inflytande blivit i våra liv.
Stilla havet täcker en tredjedel av världen.
De små fläckarna av mark i mitten av den är så avlägsna som de kan bli för oss.
Med så få möjligheter uppe på land hjälper det omgivande havet-
-nästan varje aspekt av liv på en ö i Stilla havet.
Över 3 000 kilometer från närmaste kontinent-
-är Hawaii en av de mest isolerade av dem alla.
Det finns få platser där havet haft en större inverkan på människans existens.
Havet, speciellt för oss, är vårt hem.
Vår koppling är så stor att vi ser det som vårt ursprung.
Vattnet är vilka vi är. Vår moder, vår fader, våra gudar.
För Tom ''Pohako'' Stone är att visa sin skicklighet i havet-
-en central del av vad det innebär att vara en hawaiian.
Glida på vågorna har utövats av polynesier i årtusenden.
Men det var för cirka 1 000 år sen, när de anlände till Hawaii-
-som det utvecklades till surfing.
När vi lärde oss bygga brädor för att stå upp och surfa på en våg-
-så blev det en mycket ritualistisk del i vår kultur.
Mer än bara en sport, surfa var en helig konstform för Toms förfäder.
Det var en central del av samhället-
-och utövandes av krigare, kungar...och drottningar.
Vi har mycket historia om kvinnor som surfade.
De surfade så bra att de fick gudfruktig status.
Vi vördade de här kvinnorna.
Från antikens ursprung har surfing nu blivit globalt.
Och för vissa, som söker sitt livs åktur har det blivit en extrem besatthet.
9 december 2009. Världens surfingelit har samlats på Hawaii för att rida-
-på några av de största vågor som träffat stränderna på över tio år.
Surfing har verkligen förändrats, men för många är det än ett levnadssätt-
-och de bästa vördas fortfarande som gudar bland världens surfare.
Med vågor på över 15 meter, fem våningar höga-
-är det här ett test på skicklighet och uthållighet.
Ken Bradshaw har tämjt en 26-meters våg, troligen den största som nånsin ridits.
Men de här oförutsägbara vågorna kan döda även den mest rutinerade surfaren.
Fångad i ett rullande berg av vitt vatten-
-kastas Ken runt som en trasdocka i en tvättmaskin.
Precis när han når ytan kommer ytterligare en jättevåg.
Efter obarmhärtigt bultande från sex vågor-
-tar sig Ken tillslut därifrån helskinnad.
Alla surfare känner till riskerna-
-men adrenalinet och äran är beroendeframkallande.
Och precis som de gamla hawaiianerna upptäckte så är surfing fortfarande-
-den mest spektakulära demonstrationen på vår förmåga att erövra vågorna.
Vår skicklighet i havet är imponerande-
-men vi kommer aldrig att tämja dess fulla raseri.
De enorma vågorna den 9 december-
-skapades av intensiv tropisk cyklonaktivitet i Stilla havet.
När varmt vatten tillför bränsle till de våldsamma lågtrycken över havet-
-kan de skapa de mest våldsamma vädersystemen på jorden.
Människor måste hålla sig borta från det rasande havet under dessa stormiga tider.
Men de kan inte stoppa det.
De här superstormarna, med vindar på över 300 kilometer i timmen-
-orsakar förödelse i den mänskliga världen.
Det kan ta åratal att återhämta sig från förödelsen.
Ibland, över 1 600 kilometer breda-
-påminner orkaner och tyfoner oss om havets enorma kraft.
Det är förvånande att kustinvånarna ser de här väldiga vatten med stor vördnad.
Men inte bara för kraften i havet... utan även varelsernas som lever i det.
På Papua Nya Guineas öar är Blais känd som havets trollkarl.
Genom den mystiska förmågan att kalla på hajar från djupet-
-är han en av de sista så kallade ''haj-kallare..."
...en traditionell jaktmetod genomsyrad av vidskepelse.
Hajen är ett väldigt heligt djur i vår kultur.
Vi sjunger till hajens själ-
-och ber den låta oss fånga den.
Blais respekterar ritualer, men han förstår även hajarnas beteende.
Skramlandet i vattnet efterliknar aktiviteten av ätande fisk.
Hajarna kan upptäcka vibrationerna på 3 km håll, men de svarar inte alltid.
Riktiga "haj-kallare" har tålamod-
-att vänta i flera timmar.
Eftersom det industriella fisket minskar antalet hajar blir väntan ännu längre.
Till slut dyker en grå revhaj upp.
Blais har stillat dess själ.
Men nu måste han fånga den, och hajar är notoriskt skygga.
Det är en katt och råtta lek.
Blais försöker locka hajen nära nog för att sätta en snara runt halsen...
...men en felmanöver och spelet är över.
Slutligen tar den betet. Långsamt förbereder han snaran.
Blais kan inte hålla fast hajen, men träflötet hindrar den från att dyka.
Sen, som att den är förtrollad, stannar plötsligt hajen.
Men i själva verket så åsamkar flötet en nyck i hajens biologi.
Den tröttar ut den så mycket att den blir paralyserad.
Blais närmar sig med försiktighet.
Hajen lever fortfarande och ett bett kan orsaka allvarliga skador.
I vanliga fall skulle Blais dödat den för mat.
Men idag släpper han den fri.
Blais är besluten att hålla sin "haj-kallar"-kultur levande...
...och det betyder hålla hajar vid liv.
Antalet hajar minskar oroväckande.
Jag är orolig för kommande generationer.
Utan hajar dör vår livsstil ut.
Och det är inte enbart traditioner som är hotade.
I vissa hav runt om i världen tvingar bristen på fisk människorna-
-djupare och djupare bara för att få en anständig fångst.
Så djupt att de riskerar sina liv.
Välkommen till Pa-aling dykarnas värld.
Kanske den farligaste fiskemetoden av dem alla.
80 män, många tonåringar, förbereder sig på att dyka till över 40 meters djup.
Andas luft som pumpas genom slangar av en rostig kompressor.
Joseph är en av de yngsta ombord, men han är medveten om riskerna.
Dykning med kompressor är väldigt farligt.
Han har redan bevittnat hur dödligt jobbet kan vara.
En väldigt nära arbetskollega dog.
Vi försökte återuppliva honom, men det gick inte.
Han sa att han skulle vila. Men han sa adjö.
Haven runt Filippinerna var en gång rikt på liv, men de är så utnyttjade-
-att fångsten endast finns på farofyllda djup.
Dykarna vägleder de stora nätbollarna 40 meter ner till havsbottnen-
-men hela tiden är deras lufttillförsel i fara.
Den dåliga kompressorn och härvan av slangar behöver konstant uppsyn.
Likt ett sviktande hjärta som pumpar genom tilltäppta artärer...
Om cirkulationssystemet fallerar innebär det sannolikt en säker död.
Joseph och laget nystar upp näten-
-och lägger ut dem genom att fästa dem mot stenar.
De måste jobba fort. Joseph vet att ju längre tid han tillbringar här nere-
-desto farligare blir det.
Varje andetag ökar halten kväve-
-vilket ökar risken för dykarsjuka.
Den övre delen av nätet är upphängd av luftfyllda plastbehållare-
-vilket skapar en enorm ihålig fälla under.
Nu är det dags att lägga ut skrämsellinan.
Båtarna drar den 1 000 meter långa linan för att bilda en stor cirkel runt nätet-
-och dykarna positionerar sig längs med den.
Joseph och laget sluter fällan genom att simma mot nätet.
Vimplarna och de stigande luftbubblorna skrämmer bort fiskarna.
Medans dykarna stramar åt, simmar mer och mer fiskar mot det gapande nätet.
Det är så effektivt att det kan ta 50 % av fiskarna i revet.
Nätet är stängt. Och nu måste Joseph göra nåt ännu farligare.
Ta sig in till den bortre änden.
Om man förlorar lufttillförseln och blir fångad-
-dör man definitivt där nere.
Härvan av slangar uppe på däck blir värre.
När fångsten är samlad lossas nätet från sina fästpunkter.
Det farligaste momentet, att vägleda nätet medans det skjuter upp mot ytan.
Alltför ofta stiger dykarna upp för fort och får dykarsjuka.
Medans fångsten halas in får de reda på mängden.
Strax under ett ton fisk är inte dåligt-
-men det är inte i närheten av vad de fick för ett par år sen.
Men det är inte det enda problemet. Några i besättningen har dykarsjuka.
En dykare har återvänt till botten för att lindra symtomen.
En annan masseras för att frigöra de smärtsamma bubblorna i ryggraden.
Varje dag tar de större risker för mindre belöningar.
Det kanske finns nåt annat jobb jag kan arbeta med.
Jobb där man är säker.
Jobb som inte skadar kroppen.
Joseph har sina drömmar. Men den bistra verkligheten är att-
-han kommer dyka två gånger till idag bara för att fylla dagens kvot.
Vi har blivit så framgångsrika i havet. Om 50 år kan nästan all fisk vara borta.
Och det kanske inte är den enda förändringen som kommer att ske.
Runt om i hela världen stiger havsnivåerna.
Snart kan vår planet domineras mer av havet-
-och vår förmåga att överleva här kommer att pressas till det yttersta.
Ändå finns det några som redan har anpassat sig till ett liv i vatten.
I korallhaven mellan Borneo, Sulawesi och Filippinerna-
-finns det människor som lever mer intimt med havet än nån annan.
Bajau Laut-folket bor mitt ute i havet, ofta många kilometer från land.
Havet påverkar till stor del deras existens.
De fastställer tiden via rytmen på tid- vattnet istället för minuter och timmar.
Och det finns några vars relation med havet går ännu djupare.
Bajau-folket, som lever på husbåtar, har nästan helt brutit banden med landet.
Nohara går sällan i land.
Jag föddes på en båt...
...och jag har bott på havet hela livet.
Jag tycker om att bo på en båt för vi kan åka vart vi vill.
Vi kan åka och leta efter mat och undvika problem.
Nohara och hennes familj brukar bara gå i land för att köpa ris och bränsle-
-eller för att reparera båtarna.
Men som många bajauer blir Nora landsjuk så hon föredrar att stanna kvar ombord.
Hennes familj har ingen nationalitet, fast bostad och nästan inga pengar-
-men havet tillgodoser dem med allt de behöver.
De äter en stor variation av olika skaldjur.
Hennes barn anpassar sig till ett liv i vatten från mycket ung ålder.
Några barn tillbringar så mycket tid i havet så de ser bättre under vattnet.
Men det finns en av dem vars anpassning är ännu mer häpnadsväckande.
Sulbin är en undervattensjägare och ett levande bevis-
-på hur långt vi kan pressa våra kroppar för ett liv i vatten.
När jag dyker känner jag mig avslappnad.
Jag känner mig som hemma under vattnet-
-precis som på ytan.
Sulbins sökande efter kvällsmat tar honom på en otrolig resa under vågorna-
-och hans förmågor kommer att överraska dig.
Först förbereder han sig genom att hamna i ett transliknande tillstånd.
Innan jag dyker fokuserar jag på andningen.
Jag dyker bara när jag är totalt avslappnad.
Sulbin pressar sin kropp nästan bortom mån av möjlighet.
Om du vill försöka detsamma, gör dig redo att hålla andan så länge du orkar.
Han tar ett sista andetag.
Fokuserad och lugn sjunker Sulbin 20 meter ner till havets botten.
Hans hjärtslag saktar ner till omkring 30 slag per minut.
På det här djupet trycker det mot bröstet-
-och pressar luften i lungorna till en tredjedel av sin vanliga volym.
Även utan vikter kan han gå på botten som om att han jagade på land.
Koldioxiden i blodet får honom att vilja kippa efter andan-
-men Sulbin måste hålla fokus under jakten.
Efter 1 minut och 45 sekunder får Sulbin syn på en fisk.
Sulbin kan gå ännu djupare än så här och stanna nere i upp till fem minuter.
Men han är ingen skrytmåns, och han fick ju vad han kom för.
Två och en halv minuts jakt under press på ett andetag.
Kanske är tanken på människan som marina däggdjur inte så långt bort efter allt.
Vår anpassningsförmåga och strävan har pressat gränserna för överlevnad i havet.
Och medans vi tagit oss allt djupare ner så har det påverkat våra liv stort.
Men eftersom vi fortsätter att ändra på naturen...
...hur vi ska anpassa oss i framtiden återstår att se.
HUMAN PLANET BAKOM KAMERAN
De mest tekniska och krävande tagningarna för avsnittet "Hav"-
-var de som skedde under vattnet.
Kamerateamet var väl förberett på att filma yrkesfiskarna i Filippinerna.
Men de var inte helt beredda på farorna de skulle bevittna-
-och vänskapsbanden de skulle binda.
Liminangcong är hem till 80 Pa-aling- fiskare som filmteamet kommer att följa.
Det här är Simon och Roger. De kommer att vara under vattnet.
De kommer att dyka med er.
De tar med kameran under vattnet.
Två fiskebåtar packas med 80 dykare, mat och proviant-
-innan de beger sig ut på havet i två veckor.
Simon och Roger måste skynda sig eftersom utrustningen sinkar dem.
De har släppt ut linorna utan att säga till. Kaptenen vill nog bevisa nåt-
-så vi måste skynda oss.
Undervattensfilmning är riskabelt, men det är ingenting-
-jämfört med det som kompressor dykarna möter dagligen.
Dykning med kompressor är ett farligt sätt att försörja sig på.
Luft, ofta förorenad med diesel, pumpas genom tunna plaströr ner till dykarna.
64-årige Joning är en av veteranerna på båten-
-och känner till farorna med kompressor dykning.
Jag har dykt med kompressor i 30 år.
Jag började jobba ute till havs när jag var 15 år gammal.
De flesta av dykarna är unga och friska, och det måste de vara.
Det är ett fysiskt krävande arbete och de är beroende av kompressorn-
-som förser dem med luft.
Om man är på bottnen och motorn är svag så får man inte så mycket luft.
Man får ont i bröstet.
Att använda en trädgårdsslang som lufttillförsel är helt galet.
Den största faran för dem är dykarsjukan.
Dykarsjukan kan inträffa när dykare har varit djupt nere under en längre tid-
-och sen stiger upp för fort mot ytan.
Kväve absorberas i kroppen och när dykarna stiger uppåt-
-bildas det bubblor som kan fastna i lederna, vilket orsakar intensiv smärta.
Två killar är i verklig knipa på det här dyket.
Martin, en ung dykare, har så ont att hans vän försöker lindra det med massage.
Väl uppe på ytan är det uppenbart att Martin fortfarande har problem.
Utan behandling kan dykarsjukan leda till permanenta skador och även döden.
Under tiden har den andra dykaren Michael också problem.
Det verkar som att två män fick sjukan. De gick djupt för att få mer fisk.
Men vi har tagit dem till vår båt för läkarvård. Förhoppningsvis mår de bra.
Simon försöker lindra deras symtom med deras första hjälpen-låda.
Michael har fått syre i 15 minuter. Nu får Martin 15 minuter till.
Det är en enkel första hjälpen mot dekompression som vi kan ge just nu.
Ge dem syre och vatten för att dehydrera och hålla dem varma.
De säger att deras symtom minskar-
-och de ser lyckligare ut nu än för en halvtimme sen.
Han ger dem syre, vilket reducerar kvävehalten och lindrar smärtan.
Men även den här enkla metoden är normalt inte tillgänglig för dem.
Det är inte förvånande eftersom fiskarna i Filippinerna-
-hör till de lägst avlönade i landet. De tjänar ungefär 25 dollar i veckan.
Men för många, som Joning och hans familj, är det här deras sätt att leva.
Tre av mina söner och ett barnbarn är med på den här turen.
Jag påminner alltid mina söner om att vara försiktiga.
Min äldsta son var tvungen att dyka till 36 meters djup-
-i fyra timmar med en kompressor.
Och när han kom upp hade han fått luftbubblor.
Hans son fick dykarsjukan och måste nu använda kryckor.
Men det är inte den enda gången farorna har drabbat Jonings familj.
Min andra son blev förlamad av dykning med kompressor.
Han kunde inte acceptera att vara förlamad. Han ville verkligen bli frisk.
Jag letade efter nån som kunde göra honom frisk, men jag hade inga pengar.
Efter ungefär ett år, när vi inte kunde hitta nån hjälp åt honom-
-valde min son att hänga sig själv.
Jag är hemskt ledsen för det.
Det är fruktansvärt.
- Det är mycket sorgligt. - Det är det.
Efter en vecka tillsammans med dykarna-
-har Simon och Roger kommit mycket nära yrkesfiskarna.
För att helt förstå deras sätt att leva behövde Simon uppleva hur det är-
-att vara en kompressor dykare.
Så Joning är angelägen om att ta med honom på ett grunt dyk.
De fick det att se lätt ut. Men flera har fått symtom på dykarsjuka.
Jag måste erkänna att jag faktiskt känner mig lite orolig.
Simon har dykt i 16 år och har mer än 3 000 dykningar-
-men det här är som att börja om på nytt.
Den första minuten, var jag faktiskt lite förlamad.
Det är våldsamt. Den bara trycker ner luft i halsen.
Det tog mig en minut att få kontroll och när man har fått kläm på det-
-när man litar på den, så kan man simma på.
Jag tappade den några gånger och försökte hitta och sätta tillbaka den.
Joning och de andra höll koll på mig.
Jag skulle inte vilja göra det här en hel fiskesäsong, det är säkert.
Ett starkt kamratskap mellan dykarna har skapats.
Filmteamet har fångat en dramatisk sekvens-
-och yrkesfiskarna återvänder hem glada med båten full av fisk att sälja.
Livet på båten är bra, speciellt om man kommer överens med besättningen.
Och om man får en stor fångst-
-är alla glada.
Joning och alla ombord har avslutat ännu en fiskeresa-
-och de kan återvända tryggt och säkert till sina familjer.
Text: SSG - SweSUB Group © Aquarius www.SweSUB.nu